ÅR 1491
Stille!
Ti stille!
Primærer ...
Vi ærer tiden med tålmodighed.
- Stille! - Primærer ...
Ti så stille!
Jeg har set dig på afstand. Du er Andrus.
Din hengivenhed til vores kamp er lang og minderig.
Primæren, der valgte at trodse de andre seere.
Martyren, der kæmper mod deres forræderi og galskab.
Din grusomhed mod dine fjender er legendarisk.
Du er kommet hele vejen fra den store horde -
- Sortehavet og De Kaspiske Stepper.
Dit folk udgød mongolblod i århundreder. Krigere, slavehandlere.
- Du kender navnet på mit hjemland? - Ja.
Men jeg kender det ved et andet. Tjetjenien.
Hvor jeg kommer fra, er vores tro maskeret af drusere.
På mine rejser har jeg samlet mange mod kætterne.
- Tilhængere, frafaldne. - Broderskabet.
Jeg har set dig.
Men ikke med en kvindes ansigt. Nej.
Med den her.
Jeg søger våbnet og dem, der vil bruge det. Du søger våbnets skabere.
Tjen mig, så finder vi dem.
Sammen gør vi deres stemmer tavse for evigt.
Indtil da vil jeg have, at du ser -
- og hører.
Endelig.
Vidnet har talt.
Landsbyen Kakariko.
Zelda.
Vær hilset.
Goddag, geder. Jeg kommer med fred.
Godt korn.
Så I dragerne på marken i morges?
Vær hilset.
Pistol, pistol, pistol ... pist væk.
Undskyld, besynderlige frue. Hvad bringer Dem hertil?
Jeg er blot ... på gennemrejse ... ad hin ...
... ad eders vej.
Sikke nogle mærkelige klæder.
Det er Ye Olde Navy.
Måske kan vi hjælpe Dem, frue.
Jeg leder bare efter noget. Trappetrin.
Ved eder måske, hvordan man finder disse trappetrin?
I er ikke den første, der vil bestige dem. Lad mig vise Dem vej.
Et spørgsmål til damen. Svar sandt, thi De er blandt venner.
Er De bekendt med seglet her?
Ja.
Heks!
Send bud efter slagter Andrus. Vi har fanget os en kætter.
- Jeg er ingen heks! - Andrus advarede os mod seglet.
De, der har set dets ondskab med hovedet, ikke med øjnene.
Ingen af delene vil Andrus lade dig beholde.
Om forladelse, frue, men skal vi tale, så må jeg lade som om.
Jeg kender hekse fra bøger og skuespil, der ikke er skrevet endnu.
Men De har set symbolet og ved, hvad det betyder?
Ja.
Har du?
Jeg er som dig, eller var, en seer. Jeg er her for at bestige trinnene.
- Og ringe med klokken? - Ja.
- Hvordan kunne du gøre det? - Min far, han fremstiller ting.
- Hvad hedder du, stump? - Chorus.
Jeg vil kalde dig MacGyver!
- Se engang. - Den fyr, altså.
Den bedste lokkemad til kættere er dem selv.
- Lad hende gå! - Ja!
- Dræb dem! - Det har I ikke lyst til.
- Jennifer! - Odderøje! Cassie!
- Du godeste ... - Undskyld. Det er lort.
James Cole?
Hun er primær.
Lad os gå. Hen til min far.
Han er en mand med visioner, med sindet åbent for det umulige.
Han bygger det, andre kun drømmer om.
Han hedder Nicodemus. Han har svarene, I søger.
Jeg fik besked om en kætter.
ÅR 2009
Jeg har set det her leveringssystem før.
Det er spaltningsteknologi. Hvorfor har du Katarina Jones' livsværk?
- Hun er min mor. - Er du Hannah?
Hvorfra kender du mit navn?
- Undskyld. - Hvorfra?
- Fra din mor. På Titan. - Hvad?
Kvinden, der vil myrde mig, Vidnet, er min mor.
Klæd om.
- Hvad laver du? - Vi må videre.
Injektionen var min eneste vej hjem, og de kommer efter dig ... os.
James ...
James ... James ...
Kan vi ikke ringe efter en Uber? Hvor meget længere er der?
Der.
- Sig, hvad du så! - En kætter! Hun kendte mærket.
Og en anden pige. Og to med ildvåben!
Kætterne, de rejsende. En mand og en kvinde?
Er dette min belønning for at slå ned på de gudløse?
Om forladelse, frue.
Jeg vil hellere slagtes blandt grise end adlyde en hore i rustning!
Et barn slap kætteren fri. De efterlod det her.
De var der.
Primærerne er samlet og kommunikerer gennem tiden.
Du kan ikke længere undertrykke det, du er.
Fortæl mig, hvad du ser.
Tillad ham nu at se.
Hvor?
- Jeg går først, så dækker du mig. - Hvorfor ikke omvendt?
- Jeg er den bedste skytte. - Nej, du er ej.
Hvad fanden?
De er allerede døde.
Hører jeg heste, er det fjender.
Hører jeg pistolskud, er hele slænget kommet.
- Chorus! - Far.
- Hvordan fandt du hertil? - Vil man have et fremtidsvåben ...
... finder man en mand, der bygger fremtidsting.
- Er du blevet afsløret? - Olivia ved det.
Kom.
"Man vader ikke bare ind i Mordor."
Det er det der Tolkien-lort, ikke? Jeg blundede mig igennem dem.
Anna, mjød og mad til vores gæster og noget rent tøj.
Din datter sagde, du kan hjælpe. Vi leder efter et våben skabt af seere.
- Jeg hedder James Cole. - Måske, men du har mørket med dig.
Jeres ven viste sit værd, da han dræbte de maskerede udenfor.
Var det ikke for min datter, var I blevet dræbt, før I nåede mit hus.
Hun og jeg skal tale sammen, før jeg vil hjælpe jer.
Tak.
- Hvad er det? - Min kniv.
Hvorfor tager du den frem så dramatisk?
Jeg vil have, at du tager den. Her er farligt.
- Jeg behøver den ikke. - Tag den.
For min skyld.
Okay.
En dag vil jeg have den tilbage.
- Hvordan har Jones det? - Hun var i live, sidst jeg så hende.
Men hvem ved hvor længe?
Hvad end du er her for at gøre, har du bare at leve op til det.
Tingene spidser til.
Det var derfor, vi satte Jones' liv på spil for at komme hertil.
Hun sagde, at vi alle levede på lånt tid, især dig.
Ved du, hvad der er den egentlige forskel på dig og os ikke-udvalgte?
Du har Cassie.
Det, I har imellem jer -
- er mere end resten af os lagt sammen.
Hvad går der af dig?
James!
Da hun blev født, kaldte vi hende Elizabeth -
- men da hun var syv, vidste vi, at hun var anderledes.
Stemmer, visioner, men ikke galskab. Der var mening med det.
Jeg tror ikke på trolddom eller guder -
- så jeg lærte hende kunst og tal.
Og jeg omdøbte hende Chorus -
- så hun kunne se skønheden, ikke vanviddet.
- Jeg var også primær engang. - Det er du stadig.
Stemmerne holdt op med at tale, fordi Vidnet lyttede.
Så vi har fundet en anden måde at tale med dig gennem tidens æoner.
- Bestig trinnene, ring med klokken. - I sendte os til den her.
Det er nøglen til et våben bygget af min datters slags.
Den sidste brik i et puslespil, det tager århundreder at lægge.
Jeg gav dem bare det, de bad om. Jeg ved ikke, hvad de byggede.
Hvor er de?
Det overrasker jer næppe, at vi har forudset jeres ankomst.
Hvor er det?
Kættere! Hekse og troldmænd! Primærer.
Primærerne talte om dig, James Cole, som en, der kunne rejse i tiden -
- og vende tilbage hertil, når tiden var inde. Det er den nu.
Hvor er våbnet?
I har ingen anelse.
Primærer fra hele verden så våbnet fra undfangelsen til udførelsen.
Det ville give dæmonen en skæbne værre end døden.
Der er ingen skæbne værre end døden.
Jo, der er. Slet ikke at have eksisteret.
- Hvor er våbnet?! - Vent!
De lokkede os hertil for at holde os væk fra det.
Vil man indgyde dødsfrygt, må man klæde sig derefter.
Men vi 12 seere kender sandheden.
Du er bare en tåbe klædt i metal.
- Hvor er våbnet? - Sådan spørger kun de blinde.
Dem, der ville kalde sig vidne uden at kunne se.
Din titel er en løgn og din krone ufortjent.
Du er et biprodukt, en vederstyggelighed af rådnende kød -
- som snor sig gennem kausalitetens indvolde.
Vi har altid vidst, at det sande vidne skal fremkalde Den Røde Skov.
Fordi hun frygter ensomheden.
Frygter intetheden.
Hallo! Denne prinsesse er ingen dronning!
Den eneste af sand betydning er James Cole, ikke dig!
Aldrig dig.
Du taler i gåder for at skjule dine tanker for ham.
Og for mig. Ingen let opgave.
Ikke at tænke og ikke at kigge ned -
- kræver stor koncentration.
Sig mig, kan du koncentrere dig, mens du skriger?
Er du så tåbelig at tro, at vi ikke har forudset det her?
Vi frygter ikke enden. Vi har allerede smurt os ind i olie.
Kom.
Hvor er våbnet?
- Chorus. - Far!
Jeg kan høre dem.
Tal ikke. Tænk!
De skriger!
Skrig ikke, vis ham det!
- De kan ikke tie længere. - Så må vi skynde os.
Det er en dagsrejse herfra. Mød os ved porten.
Hør på mig. Vi har ikke megen tid. Du må tage den her nu.
Jeg kan ikke længere have den for dig. Nu er byrden din.
Jeg har set våbnet.
ÅR 2043
Måske skulle du bare ... Okay.
Måske ikke. Måske skulle du ...
- For helvede! Du hjælper ikke! - Der er meget på spil.
- Vil du prøve? - Ellers tak.
Må jeg fortsætte, uden at du kigger over skulderen ...?
Julian, vær sød at skynde dig.
- Klar? - Efter Dem.
Hvor fører de hen?
Ind i mørket, dernæst lyset.
Bestig trinnene, og ring med klokken.
Stedet her var en helligdom, men da den sorte død kom -
- åbnede præsterne det for alle trosretninger -
- hvorved det blev uhelligt og forladt.
Det var derfor, de gemte det her.
- Hvad er det? - Jeres våben.
Det er en maskine.
Symbolerne. Jeg kender dem.
Jeg har tegnet dem. Spiralen ...
Klokken er den samme.
Hvis den allerede er her, hvordan kan den her så være en nøgle?
Et paradoks. Ring med klokken.
- Hvad så? - Det afgør du, James Cole.
Hvor sender den ham hen? Hvornår?
Til begyndelsen eller slutningen? Jeg ved det desværre ikke.
James ...
Nej ...
- Tiden rinder ud, folkens. - Hvad gør vi?
Vi ringer med den skide klokke!
Nu kommer hun.
- Er det deres våbnet? - Ja, indtil jeg tog det.
Jones ...
Et våben til at udslette dæmonen.
En maskine.
Hvor mon den havde sendt dig hen, James?
I kunne have givet op når som helst.
Lagt jer ned og levet, sammen i det hinsides.
Ikke for øjeblikket, men for evigt.
Men I kæmpede med næb og kløer for den slutning, der kom.
Ikke min, men jeres egen.
I kom her efter mit hoved. Jeg tager herfra med jeres.
James først.
Vi ærer tiden med tålmodighed.
For himlens skyld! Du vanærer den med dine endeløse taler.
Din røde skov, dit perfekte øjeblik. Det er amatørteater.
Et one-woman-show for et one-woman-publikum.
Manden, der skifter side én gang, skifter side to gange.
Din loyalitet var forudsigelig, Teddy, og kunne udnyttes.
Jeg gav dig det formål, du behøvede for at føre dem hertil.
Til mig for at dø.
Min tandløse blodhund. Du opgav alt, hvad du kunne have været, for hvad?
For dem.
Jeg ville gøre det igen.
Det ved jeg.
Tak for dit offer.
- Og nu James. - Nej. Nej. James! Nej!
Dræb dem nu!
Hallo, røvhul? Hils på fremtidens røvhul!
Programmer dragten til et nyt spring. Jeg henter Deacon.
Vi må ødelægge våbnet med et paradoks, så de ikke vender tilbage.
Jeg kan højst give dig to timer så hurtigt.
- Hvad sker der? - Et paradoks.
Hun bruger Titan til at ødelægge våbnet.
- Hvorfor virker den ikke? - Den kan ikke låse sig fast.
Fordi der ikke længere er et øjeblik at låse fast i.
Vi kan ikke tage tilbage.
Våbnet og mr. Deacon ...
... er borte.
Sådan er det med tidsrejser. Alt gammelt bliver nyt igen.
- Vidste du, det ville ske? - Nej.
Og så ja.
Det var maskinen.
Vi fik ikke regnet ud, hvornår den skulle sende mig hen.
- Begyndelsen? Slutningen? - Det er lige meget.
Olivia er midtpunktet.
En tidssløjfe skabt af tidsrejser.
Ingen sand begyndelse, ingen sand slutning. Og derfor ubrydelig.
Hun er vores dæmon.
- Slangen rejste kun i én retning. - Jeg ved ikke, hvad det betyder.
Jeg ved ikke, hvem der sagde det først -
- men legenden er nytteløs, på grund af mig.
Mit formål var at lære alt, hvad jeg kunne, af din mor -
- og din far her i fortiden og afslutte det, de ikke kunne.
Tidssløjfen blev født i det øjeblik, Elliot og jeg åbnede Pandoras æske.
Den kan ikke lukkes. Det er hendes cyklus.
Vi er kun en del af den nu.
Titan er næsten fuldendt, og så er det slut.
Et paradoks så omfattende, at det ikke kan omgøres.
Tiden vil kollapse, og min mors røde skov vil opstå.
Hun vil vinde, uanset hvad.
- Hvor skal du hen? - Der er noget, jeg må gøre.
Men bare rolig. Det bliver snart din idé.
Der er ingen stemmer eller visioner! Bare en sværm af tilfældige symboler!
Hvem siger, at de er tilfældige?
Du må hellere komme i gang, æg.
KLAR TIL PÅBEGYNDELSE
Tekster: T.R. Møller www.sdimedia.com